Allt jag vet...
vet jag endast därför att jag älskat.
Lev Tolstoj - "Krig och fred"
JASNAJA POLJANA TOLSTOJS GODS, 1910
Lev Tolstoj-
-författare till "Krig och fred" och "Anna Karenina"-
-är världens mest hyllade författare.
Älskling?
Han ogillar privat egendom och förespråkar passivt motstånd.
Vissa betraktar honom till och med som ett levande helgon.
Å, älskling...
Han ägnar sig helhjärtat åt att sprida sin nya doktrin-
-och grundar med Vladimir Tjertkov den världsomspännande tolstojanismen.
MOSKVA TOLSTOJANERNAS HÖGKVARTER
Men sexuallivet...
Ni är 23. Ingen lätt ålder om man vill iaktta avhållsamhet, eller hur?
-Tolstoj ogillar ju sexuella förhållanden. -Han föraktar dem.
Jag vill inte betona saken alltför mycket-
-men i fjol anställde jag en betjänt som förförde två husor. Han var mycket arg.
Det är inget problem. Jag är vegetarian.
Jag menar, jag lever i celibat. Jag är även vegetarian.
Käre gosse, tänk vilken ynnest det vore för er att bli Tolstojs privatsekreterare.
Vladimir Grigorovitj, jag förstår till fullo vilket privilegium tjänsten innebär.
Men sedan jag blev tolstojan, har jag blivit så ivrig att lära-
-att diskutera idéer, att fullända min själ.
Ja. Nåja... Vi har mycket att göra om vi ska förmedla hans idéer till folket.
-Vi? -Ja, vi.
Om vi kan sporra spridandet av passivt motstånd... Tänk bara, Valentin.
Tusentals vanliga ryssar som kastar av sig...
sekler av politiskt och andligt förtryck.
-I sanningens och frihetens namn. -Sanning och frihet. Ja, ja.
Men likväl har vi många fiender.
-Fiender? -Kom.
Tsarens polis.
De kommer att skugga er...
och kyrkan skyr inga medel för att få in honom i fållan igen.
Och sedan har vi förstås grevinnan.
Hennes envisa svaghet för privat egendom...
hennes offentliga kritik av vår rörelse.
Han behöver en man med er intelligens i sin närhet.
Någon som förstår hans mål.
Och jag får fortfarande inte träffa honom. Jag sitter i husarrest.
Jag har en annan uppgift åt er, min vän.
Jag vill att ni ska föra dagbok åt mig.
Jag måste få veta vad som sker på Jasnaja Poljana.
Berätta vem som besöker huset...
om allt tal om rättigheterna till hans verk...
all kontakt med kyrkan, allt grevinnan säger.
-Allt? -Hon är mycket, mycket farlig.
Lycka till, min gosse. Och kom ihåg vad jag sa.
Skriv ner allt.
Kör!
God morgon, Ers nåd.
Ers nåd? Ers nåd?
Om så hjärtat slutade slå, skulle jag ändå rida i dag.
-Er puls är mitt ansvar. -Nej, det är mitt!
Ta på en rock i så fall. Till och med solen är kall i dag.
Det här är olidligt! Folk är parasiter!
"Grevinnan Tolstoj har fjärmats från sin make. De talar knappt med varandra."
De skvallrar om oss i Paris.
"De delar inte en enda religiös eller politisk ståndpunkt."
-Har de fel? -Det angår dem för tusan inte.
Varför skriver ni ner allt vi säger? Låt bli det.
Dusjan Petrovitj, nu klottrar ni igen.
Å Leovotjka, varför envisas du med att klä dig så där? Som en fåraherde.
-Det var inte meningen att såra dig. -Du är greve, för Guds skull.
-Älskling, vart ska du? -Rida med Sasja. Ingen lunch för oss.
-Lev Nikolajevitj, ni glömde er rock. -Är ni orolig?
Ja, för ni vägrar vara rädd om er.
TELJATINKI TOLSTOJANSKT KOLLEKTIV
Teljatinki grundades av Vladimir Grigorovitj som ett centrum för rörelsen.
Här är vi alla jämlikar, precis som Tolstoj lär oss.
Här råder frihet.
-Vilken vacker dag. -Ja, men vi kommer att få betala för det.
Där är redskapskjulet. Det där är mötessalen och här är sovrummen.
God middag.
De väntar er på Jasnaja Poljana i morgon bitti.
Ni måste i väg tidigt, resan tar två timmar.
-Jag ser fram emot det. -Ja, ni har tur.
Vi avundas er allihop.
Vi ses i morgon.
Om vi är förskonade.
Och ut.
In.
Kom in.
-Jag tog med ett glas te. -Det var väldigt snällt.
Det är din första dag.
Njut av den.
Har du träffat Sergejenko?
Ja, i går kväll.
-Vad tycker du? -Han verkar väldigt ärlig.
Tack.
-Vad är det? -Är det vad du tycker?
Jag har precis kommit hit. Vad var det du hette?
Masja. Men du borde ändå säga vad du tycker.
Inte bara om honom. Precis som vi alla bör göra.
Ja.
Ursäkta mig.
Tack för teet.
Han är en patetisk gammal stelbent träbock-
-men, visst, han är ärlig.
Hallå?
Ursäkta mig.
Ni där! Är ni den nye sekreteraren?
Ja. Valentin Fedorovitj Bulgakov.
Pappa är ute. Ni kan vänta uppe i biblioteket.
Jag är så glad att ni är här!
Jag är så glad.
-Prosit. -Ursäkta mig. Så förfärligt genant.
Jag nyser ibland när jag blir nervös.
Vladimir Grigorovitj har redan skrivit utförligt om er.
Den där behöver jag inte, däremot er hjälp.
Mitt manifest mot regeringen kräver hårt arbete.
De begår sina idiotiska övergrepp fortare än jag hinner nedteckna dem.
-Och så har vi den nya boken. -Vladimir Grigorovitj berättade om den.
Ni säger att alla världens religioner delar sanningar.
Nej, en sanning. En enda grundprincip. Kan ni gissa vilken?
Kärlek. Det är enkelt.
Men nu vill jag tala om er.
Hur mår ni? Och hur gick resan? Kom och sätt er.
Jag föddes på den där soffan. Nej, nej, sitt.
Jag själv, min bror, mina barn...
-Fem eller sex av dem, åtminstone. -Gratulerar.
Jag har läst era essäer.
Hur går det med arbetet?
Min gosse, vad är det?
Jag har gjort er upprörd på något sätt. Var det soffan? Det är bara en soffa.
Soffan är underbar.
Jag är väldigt glad.
Ni är så vänlig mot mig.
Jag är en obetydlig person, och ni är Lev Tolstoj-
-och ni frågar mig om mitt arbete.
Jag ska hämta ett glas te åt er. Vila nu.
Ja, för sen har vi mycket att göra, tillsammans!
Ja.
Gud...
Det är verkligen en häpnadsväckande maskin.
Mamma, de här människorna har ingenting.
Bönderna är inte fattiga därför att de är jordlösa.
De saknar viljestyrka och de super.
Jag säger inte att de ska få egen jord. Privat egendom är roten till det onda.
-Vi borde ge bort vår. -Herregud, till vem då?
Precis, det är löjligt.
Du tror att bönderna är moraliskt överlägsna för att de är fattiga.
Jag tror att välstånd korrumperar oss alla.
-Det är en av rörelsens hörnstenar. -Gud, jag vet allt om rörelsen.
Om bönderna hade pengar skulle de inte omge sig-
-med betjänter som kostar tio rubel i månaden.
Nej, de skulle slösa bort dem på sprit och horor.
Valentin Fedorovitj.
Vad tycker ni? Tror ni att folk om 50 år kommer att sitta till bords-
-medan vuxna män passar upp på dem?
Jag tror...
-Prosit. -Sluta klottra.
Ni tror att han är Jesus.
Han tror själv att han är Jesus.
Jag är inte...
Jag tror inte att Lev Nikolajevitj är Jesus. Jesus är Jesus, men...
-Men vad då? -Jag tror att han är en av profeterna.
Gud talar genom honom. Jag känner igen tonfallet i hans röst.
Jag står inte ut!
Inte undra på att jag känner mig ensam, jag är omgiven av idioter.
-Nu är du löjlig, mamma. -Är jag?
Jag måste lyssna på ert prat om kärlek, Gud och jämlikhet...
fast jag mycket väl vet...
att greve Storsinthet tänker ge bort allt vi äger.
Varför tjatar du om det där?
Varför skulle vi tjäna på det arbete jag gör nu...
som bara är ägnat åt folkets bästa?
Sluta skriva! Sluta skriva, nu!
Låt mig demonstrera min present. Den är faktiskt märkvärdig.
På samma sätt nu, ett samhälle av svält...
...och segregering...
Jag inser, inte bara med mitt förstånd...
Det är er röst.
...utan med min själ...
Det är er röst. Det är underbart! Det är underbart!
Det är tröttsamt. En annan märkvärdig uppfinning kommer att ersätta den.
Ursäkta mig.
Vad än alla människor i världen säger...
Lev Nikolajevitj är något av en luddit, är jag rädd.
Det är ett brott. Ett brott som begås inte bara en gång, utan ständigt.
Jag vet att jag med mitt överflöd...
Det där var bättre.
Så vackert.
Väldigt vackert, må jag säga.
Är era föräldrar ofta så burdusa mot varann?
Mamma förstår inte min fars mål.
Inte sedan hans arbete som författare kom i andra hand.
Hans andliga engagemang förargar henne.
-De har bråkat om det i åratal. -Hon menar säkert väl.
Jag ser en fin, ung man framför mig.
Klara ögon, trevliga drag, ganska stilig på ett lustigt sätt.
-Tack, Ers nåd. -Kalla mig Sofia Andrejevna, snälla ni.
Vi håller inte på etiketten här, som ni nog har märkt.
Så många unga män nuförtiden fördärvar sitt utseende genom lössläppt leverne.
Men ni...
Ni är en äkta tolstojan, det ser jag.
Tack. Jag beundrar er make ofantligt.
Så bra.
Utmärkt. Det tycker han om.
Hans idéer är underbara. Bara tanken på social rättvisa...
Han är mycket tacksam för er hjälp.
Han har själv sagt det.
Det förvånar honom nog att en så ung man kan vara så flitig.
I er ålder var han i Kaukasus och horade. Kunde inte få nog.
Han skrev ner alltihop.
Jag fick till och med en kopia så jag kunde läsa alla detaljer.
-Lite mer sylt? -Ja, tack.
-Har ni läst "Krig och fred"? -Ja, många gånger.
Två gånger.
När Lev skrev den...
Det var för länge sedan, långt innan Tjertkov grundade...
det där förfärliga Teljatinki...
och all påhittad "religion" och revolutionärt trams.
-Vad tycker ni om Tjertkov förresten? -Jag tycker att han...
Han har gett mig en fantastisk chans.
Men ni ser vilken uppblåst dumbom han är.
En egenkär, puritansk idiot.
Det har varit väldigt angenämt sedan han fick husarrest.
När han skrev den på 60-talet, gav han mig sidor att renskriva varje dag-
-för ingen annan kunde förstå hans handstil eller anteckningar.
Jag renskrev "Krig och fred" sex gånger.
Sex gånger?
Jag förstod hans avsikter också.
Varje eftermiddag drack vi te och diskuterade ändringar.
Jag kunde säga: "Natasja skulle inte tala så till furst Andrej."
Eller: "Pierre är för enfaldig här. Han är ingen idiot." Sådana saker.
Men jag räknas inte längre.
Ni måste hjälpa mig, Vladimir Fedorovitj.
Å, Valentin Fedorovitj. Jag vill bara min makes och min familjs bästa.
Om det bara gällde mig kunde jag stå ut-
-men jag kan inte bara se på medan de stjäl mina barns arv.
Jag tror inte att någon vill det.
Det gör jag inte. Stöld strider mot principerna i Tolstojs doktrin.
Jag har en liten present åt er.
Det är en dagbok.
Alla borde föra dagbok.
-Det är en väldigt populär syssla här. -Ni retas med oss.
Men jag litar på att ni skriver sanningen.
Det kanske inte blir så lätt.
Dumheter, ni har lyssnat på era vänner på Teljatinki.
Skriv bara vad ni ser omkring er.
Vad ni ser.
Har du slutat för i dag?
Ja, han behövde mig inte i eftermiddag.
Jag tänkte jag skulle komma tillbaka hit och hjälpa till lite.
Lev Nikolajevitj anser sig vara liberal-
-men han ogillar att kvinnor utför fysiskt arbete.
-Är det inte reaktionärt? -Nej, jag tycker det är rart.
Jag tycker att du är reaktionär.
Vad pratar ni om när du är där?
Vi...
Varför rodnar du?
-Vi pratar om mig. -Är det sant?
Han vill höra om min släkt och min uppväxt.
Mitt förhållande till Gud, och med kvinnor...
Vad är det för förhållanden?
Det går bra.
Bra gjort.
Jag hade en älskare innan jag kom hit.
Han var rektor på skolan där jag undervisade.
Han var gift.
Lyckligt gift. Det var besvärligt.
-Vi kunde bara älska på skolan. -På skolan?
I gymnastiksalen, sedan flickorna gått hem.
Jag förstår.
-Har jag förargat dig? -Nej.
Nej, jag tycker du är... Jag uppskattar din rättframhet.
Men du misstycker?
Jag ser det i dina ögon.
Inte alls.
Jag tycker att sexuellt beteende och...
samlag...
hur två män, eller två kvinnor eller män och kvinnor...
eller djur sammanför sina kroppsdelar är mig helt likgiltigt.
Hör på dig själv!
Du är en stofil. Du är precis som Sergejenko.
Varför skulle de annars ha anställt dig?
-Det är inte rättvist. -Strunt samma, det är sant.
Då så.
-Nu går jag. -Gör som du vill.
Valentin Fedorovitj?
Ja?
Du glömde din häst.
Ja.
Var är pappa?
Jag hade en dröm i går. Om en tatarflicka jag kände under kriget.
-En flicka som dog? -Nej, nej.
Bara en flicka jag hade könsumgänge med.
Ibland gjorde vi det två gånger om dagen.
Prosit.
Jag har aldrig glömt vår tid tillsammans.
Våra kroppsställningar, hur hon smakade...
Det var länge sedan. Plåga er inte.
Plåga? Ni är oskuld, eller hur?
-Jag försöker vara det. Jag försöker... -Vara en god tolstojan?
Jag är inte någon särskilt god tolstojan själv.
Tänk er för innan ni ber mig om råd i fråga om någonting.
Plåga!
Kalja hette hon.
Hon är en gammal kvinna nu. Vitt hår, gammal kropp, precis som jag.
Hon minns nog inte ens mitt namn. Hon kan till och med vara död.
Tror ni att det betydde något?
-Vad menar ni? -Vår lilla romans.
Hade den någon mening?
Ni skulle nog säga...
Jag har läst det ni sagt om att den fysiska kroppen inte är verklig.
Att allt är en illusion.
Jag säger en massa saker. Vad säger ni?
Vad tror ni?
Jag vet inte.
Jag vet inte heller.
Känner ni doften?
-Syrener. -Just det, syrener.
-Doften blir starkare vid solnedgången. -Jaså?
Pappa!
Han är fri!
Han är fri! Han kommer tillbaka!
Min vän.
Han tänker försöka övertala er far att ändra sitt testamente-
-och skänka rättigheterna "till mänskligheten". Den ormen.
Pappa är inte tillräknelig. Han är försvarslös.
Du är en god son, min älskling.
Ingen falsk kyskhet eller påhittad religion.
Om ändå alla mina barn hade blivit som du.
Vladimir Grigorovitj, vilken överraskning.
Sofia Andrejevna.
-Jag är glad att se er. -Och jag är glad att jag gör er glad.
Kom, min vän.
Vi har mycket att tala om.
Jag är glad att få en stund på tu man hand med er.
Det verkar föreligga ett missförstånd.
Ni kommenterar minutiöst Tolstojs skrivande.
Mycket intressant, men inte till stor nytta.
Jag måste få information om Sofia Andrejevna.
Ni inser säkert hur besluten hon är att underminera sin makes avsikter.
Det är inte så uppenbart för mig.
Hon förstår inget av det vi håller på med.
Vi vill bara sprida Tolstojs verk till en så stor läsekrets som möjligt.
Jag kan bara vara till begränsad nytta om jag inte vet vad som sker.
Vår rörelses överlevnad hänger på det.
Uppskattar ni vårt arbete? De ideal vi delar?
Det är därför jag är här.
Då så.
-God morgon, älskling. -God morgon.
-Får jag göra dig sällskap? -Naturligtvis, kära du.
Vet du...
Det är alldeles på tok, min älskling, hur folk gör narr av dig.
-Vad menar du? -Till och med bönderna.
-Jag hörde dem skratta åt det i stallet. -Åt vad då?
Vad skrattade de åt?
Att du på gamla dar förälskat dig i en fet, medelålders smickrare.
Din kärlek till Tjertkov har blivit ett skämt.
Jag hyser stor tillgivenhet för Vladimir. Låt dem skratta, om de finner det lustigt.
Det är inte lustigt, det är sjukt. Onormalt.
-Du hänger vid hans läppar. -Vi har mycket gemensamt.
Ni har ingenting gemensamt! Du är ett geni, och han är en pervers lismare.
För att han förstår vad jag försöker göra?
Och försöker hjälpa mig att uppnå det?
Han bara utnyttjar dig, fast det ser du inte.
-Det här är dumheter. -Den där flintskalliga, feta karln...
Du måste absolut störa mig! Låt mig vara, för Guds skull.
Du är som ett bortskämt barn.
-Älskar du mig, Leovotjka? -Naturligtvis.
-Varför bedrar du mig då? -Varför säger du så?
På grund av testamentet. Det nya testamentet.
Det finns inget nytt testamente.
Har Tjertkov det? Det är därför han är här, inte sant?
Ni pratar om det, du och din pojkvän.
Du har inga känslor för dem som verkligen älskar dig.
Du vill hellre bli förförd av charlataner-
-och lurad av smickrare i kärlekens namn-
-fast du inte kan älska dina egna barn. Inte ens mig! Var är det?
-Det finns inget nytt testamente! -Lova mig då att det aldrig blir något.
Jag har sagt sanningen.
Låt mig arbeta nu.
Tänker du göra det?
Då så, då kastar jag mig framför ett tåg!
Fru Tolstoj blir Anna Karenina! En godbit för pressen!
Det här är olidligt. Du behöver ingen make, utan en grekisk kör!
Masj...
Masja, jag...
Flytta på boken.
-Din bok. -Förlåt mig.
Går det bra?
Ja?
Vad? Vad är det?
-Vad är det? -Du är faktiskt oskuld?
Nej, nej, nej. Jag retas bara.
-Det var underbart. -Jag kan göra om det.
Nej, det var bra. Det var underbart.
Håll om mig.
Och upp.
Bra. Dra den åt ert håll.
Håll den spänd.
Sträck den, så att den går att läsa. Kör ner den ordentligt i marken.
Förlåt.
Hej.
Varför kom du hit, Masja?
Vad menar du?
Du följer inte en enda regel här.
Därför att det inte handlar om regler. Inte för Tolstoj i varje fall.
-Valentin Fedorovitj. -Vad är det?
-Öppna dörren. -Jag är... inte anständig.
Ja. Lev Nikolajevitj är där nere. Han vill träffa er.
Hälsa honom att jag kommer ner alldeles strax.
Ja. Och säg till Maria Filipovna att hon behövs i köket.
-Ja, om jag ser henne. -Om ni ser henne, ja.
Om ni tänker bete er som kaniner, kan ni flytta ut i skogen.
Jag går först. Ge mig fem minuter.
Kom här. Duktig pojke.
Duktig pojke.
Du också, kom.
Du är så fin. Så fin.
Du också, min gosse.
Se vilken kärlek han utstrålar. Det är som...
när Jesus lät barnen komma till sig. Allt det där.
Jag vet, gamla gubbar är så fula.
Hallå, min gosse! Kom och ge mig en kyss.
Och vem har vi här? Maria Filipovna.
Ni ser strålande ut båda två. Livet här gör er uppenbarligen gott.
Prosit. Varför är ni nervös nu?
Sätt er.
Min kära Masja.
Valentin säger att du är en riktig tillgång för Teljatinki.
En mycket begåvad lärare.
Vi är glada att ha er här.
Vad gör ni? Ni dödade just en levande varelse.
-Är det något ni vill säga? -Det är absurt, bara.
-Vad säger du? -Ursäkta, men det är en mygga.
Förlåt honom, han rår inte för det. Han är en långt bättre tolstojan än jag.
Det är inte det budskap vi vill förmedla.
Varsågod och sitt.
Nu så.
Pappa, det är från mamma. "Nerverna förfärliga. Sömnlös."
"Puls 100."
"Snälla, kom hem."
Jaha...
Är du sjuk? Eller vad är det?
Jag mår mycket bättre, nu när du är här.
Det här är inte bra. Du skrämde upp allihop.
Jaså? Det tror jag inte. Inte dig.
Jag är din lilla fågel. Du vet vilka läten jag gör.
Skulle det där föreställa något slags lockrop?
Du kom ju tillbaka.
Varför? Varför, varför, varför gör du så här?
Vi bor på landet, men du ska jämt dramatisera allt.
Vad är det för fel på lite lugn och ro?
Se på mig!
Det här är den jag är. Den du gifte dig med.
Vi må vara äldre, vi är kanske gamla, men...
jag är fortfarande din lilla höna.
-Och du är fortfarande min stora tupp. -För jösse namn...
Låt mig få dig att gala.
Seså, låt mig få dig att sjunga.
Nej, nej, nej...
Låt mig få dig att sjunga.
-Älskar du mig? -Ja, ja.
Jag vill att du ska älska mig.
Det gör jag.
Masja.
Du tittade inte på mig.
Det var svårt inför de andra...
Det var inte svårt när det bara var du och jag inför Gud.
-Jag tänkte nog inte på Gud. -Så jag fick dig att glömma Gud?
För ett ögonblick glömde du dina regler och mindes kärleken.
-Du får det att låta så enkelt. -Det är enkelt.
Det vi gjorde är vad män och kvinnor gör.
Vad de har gjort och alltid kommer att göra.
Vi rörde vid varandra.
När vi var nära varandra hände det något mellan oss.
Något äkta.
Mot vad skulle det vara ett förräderi? Ingenting.
Men du är rädd.
Alla dina idéer.
Hon vill fråga er om det nya testamentet.
Hur kan hon veta att det ens existerar?
Hon påstår att Lev Nikolajevitj sagt att hon skulle få se utkastet.
Han tänker visst inte klart. Och nu får vi tampas med hennes småaktiga girighet.
-Jag tycker inte att det är småaktigt. -Hur sa?
Han är hennes liv. Enligt henne är verken deras gemensamma.
Och ni är hennes förkämpe? Ni har bländats av hennes anseende.
Jag var rädd för det.
Jag talar bara om deras liv tillsammans. Inget mer.
Vi måste uppträda som om ingenting hänt.
Det har inte hänt något.
Sofia Andrejevna. Äntligen hedrar ni oss med ett besök.
Jag är nyfiken på hur det går här på Teljatinki.
-Vad är det? -Er mustasch är...
Det beror bara på vaxet.
Vladimir Grigorovitj, jag ska gå rakt på sak.
Jag vill inte vara er fiende. Tvärtom, jag är glad att min make har funnit en vän-
-som förstår och delar hans ideal.
Mitt önskemål är ytterst rimligt.
Jag vill få tillfälle att bedöma det nya testamentet.
Om ni samtycker, kan vi säkert bli vänner.
Ni är mycket vänlig, Sofia Andrejevna.
Men jag kan inte hjälpa er, inte utan uttryckliga order från er make.
Han har sagt ja. -Inte sant, Valentin?
Inga vittnen kan få mig att ändra ståndpunkt, är jag rädd.
Men jag ska naturligtvis ta upp saken med Lev Nikolajevitj.
Nåväl.
Jag vill också att vi ska vara vänner.
Lev Nikolajevitj är det mest värdefulla i världen, för oss båda.
Vi borde försöka komma överens. Ge honom lugn och ro.
Låta honom arbeta.
Ja.
Valentin Fedorovitj, är ni snäll och följer mig hem?
Jag följer hennes nåd hem och är tillbaka igen till kvällsmaten.
Masja blir överlycklig.
Valentin Fedorovitj, det är något ni inte har berättat för mig.
-Är det? -Ni kan berätta allt för mig, Valentin.
Jag älskar romanser.
-Det är ingenting. -En ung kvinna i ert liv är ingenting?
Masja är en vän.
-En käresta? -En mycket god vän.
Ni glömmer att jag är en erfaren läsare, så jag kan läsa i ert ansikte...
varenda bokstav.
-Det är underbart tydligt. -Verkligen?
Älskar ni henne?
-Jag tror nog det. -Ja.
Det är inget de kan förstå, min makes så kallade lärjungar.
De har aldrig förstått ett ord av det han skrivit.
Vad vet de om kärlek?
Vi försöker bli klara så fort som möjligt.
Förlåt.
-Förlåt. Skrämde jag dig? Gick det bra? -Det är ingen fara.
Förlåt mig. Jag kom tillbaka så fort jag kunde.
Det var en märklig dag. Lev Nikolajevitj är...
Jag älskar att höra honom tala, men i dag kunde jag knappt koncentrera mig.
Jag kunde bara tänka på dig.
-Du har nog missförstått mig. -Nej.
-Vi har nog missförstått varandra. -Nej. Jag...
Jag var dum. Jag var rädd, men nu är jag inte rädd längre.
Vad gör...?
Masja.
Jag älskar dig, Masja.
Masja.
Masja! Jag har...
I mitt hjärta...
har jag kopulerat många gånger!
Det var aldrig som det var med dig.
-Då väntar jag på dig. -Gör du?
Ge mig den.
Vad är det? Vad skrattar du åt?
Det beror på vaxet.
Jag tycker jag ser ut precis som han.
-Du är lycklig. -Det är klart.
Att älska och bli älskad. Det är det enda som är verkligt.
Har han sagt det?
Ja, Tolstoj sa det, men nu säger jag det.
För du får mig att förstå att det är sant.
När jag ser in i dina ögon ser jag framtiden.
Du är den modigaste människa jag träffat.
Du förundrar mig.
Du tror starkare än jag förmår göra.
Jag älskar dig.
Du är renhjärtad, Valja.
Det var dig jag sökte när jag kom hit.
Ivan, vems är den där vedervärdiga parfymen?
Jag förstår att det är en känslig situation.
Den här vägen.
Vi måste diskutera det här nu. Det kan inte vänta.
Mor får inte veta något.
Jag är ledsen, men hennes nåd blir allt farligare.
Inte farlig. Hon månar om familjens väl.
Och vi månar om mänsklighetens väl.
-Ni har varit mer än generös. -Har jag?
Absolut. Hon kontrollerar redan inkomsten från era egendomar.
Snälla, hör på. Han har vårt bästa för ögonen.
Vi talar enbart om rättigheterna till era ord, era idéer.
Med all respekt, hennes nåd är alltför in- tresserad av att profitera på ert arbete.
Hon är min hustru, en del av mig. Vi har levt ihop i alla år.
Men ni är mer än make och far.
Folkets bästa är detsamma som ert bästa. Ni tillhör dem.
Hon kommer aldrig att förstå.
-Hon är labil. Kanske sjuk. -Tyvärr är det mer än troligt.
Du måste vara realistisk, pappa.
Hennes uppträdande är ytterst oroande.
Tror ni verkligen hon är i stånd att förvalta tillgångarna?
Jag kan inte...
Hur vågar...
Gud!
Vad gör du?
Ni konspirerar mot mig allihop, i mitt eget hus!
Jag har fött dig tretton barn. Hur kan du förråda mig så här?
Hjälp mig upp.
Gör det bara, gör det bara!
Varför ger du inte allt vi äger till honom? Din feta lilla stjärtgosse!
Vad får det lov att vara, min älskling, min Vladimir Grigorovitj?
Min hustrus hjärta på ett fat? Hennes njurar?
Självklart, min käre Tjertkov, vad du än vill.
Porslinet, godset, rättigheterna till allt jag någonsin skrivit?
Allt för dig, min älskling.
-Ge mig den. -Nej.
-Ge mig den, ditt lilla kräk! -Sofia!
Ge mig den!
Kan jag inte få...
-Kan jag inte få lite... -Du tar död på honom, mamma.
Men det är väl det du vill? Du vill att han ska dö!
Lev...
Såja, såja. Nu går vi.
Mig lurar ni inte för ett ögonblick.
Jag vet precis vad ni håller på med.
Jag vill se testamentet. Det är min rätt, som hans lagvigda maka.
-Vad är ni rädd för? -Er.
Jag är rädd för er.
Pressen är blodtörstig. Om jag velat, hade jag kunnat krossa er.
-Ni gör det enkelt. -Säg vad ni vill! Störta oss i fördärvet!
Jag hyser alltför stor respekt för Lev Nikolajevitj!
Ni har tur.
Varför kan inte min man genomskåda er?
Om jag haft en fru som ni hade jag skjutit skallen av mig!
Eller åkt till Amerika!
Jag hoppas att ni mår bättre.
-Tycker ni om opera? -Ja.
Jag är verkligen ledsen... för allt.
Den här arian är så vacker.
Den handlar om en kvinna som övergivits av sin älskade.
Alla tycker det är så rörande.
I operan.
Vårt liv tillsammans har blivit outhärdligt.
-Sitt ner, Valentin. -De väntar på mig på Teljatinki.
Nej, snälla ni. Låt maten smaka. Vi har bara haft en dispyt, som alla gifta par.
Trots goda skäl har jag aldrig slutat älska dig.
-Naturligtvis inte. -Men Gud vet att du inte gör det lätt.
Varför ska det vara lätt?
Jag är ditt livsverk och du är mitt.
Det är det som är kärlek.
-Jag måste gå. -Nej, sitt ner.
Är det alltså det som är kärlek?
-Förvånar det er? -Jag trodde det var aningen lugnare...
Prosit. Men han har rätt!
Om vi inte kan leva ett anständigt, stillsamt liv...
Om jag inte kan arbeta och få lite lugn och ro, så ger jag mig i väg!
-I väg? -Inte till Tjertkov, men någonstans.
-Vart då? -Dusjan säger att du tar död på mig!
Åk då! Åk vart du vill!
Åk vart du vill!
Jag hatar dig!
-Jag hatar vad du har blivit! -Ers nåd...
Dusjan!
-Å, Gud... -Ers nåd?
Ers nåd! Mår hon bra? Mår hon bra?
Öppna ögonen.
Min rygg!
-Å, min rygg... -Ni ligger på en gaffel.
Sätt er upp, så känns det bättre.
-Var snäll och följ med henne upp. -Kom med mig.
Masja.
Förlåt mig.
Det var hemskt där i dag.
De älskade varandra så mycket, det är jag säker på, men...
Man ser vad det utvecklas till och man önskar...
Är något på tok? Masja?
-Jag åker tillbaka till Moskva. -Vad?
Tjertkov pratade med mig i eftermiddags.
Han sa att jag kunde vara till större nytta där. Vilket betyder...
Vilket betyder att han straffar oss. Han straffar mig.
Han straffar mig för min vänskap med Sofia Andrejevna.
Det gäller oss båda, men jag bryr mig inte.
Du får inte åka.
Jag ska prata med honom, så du får stanna.
-Nej. Jag vill åka. -Vad?
Jag lämnar rörelsen.
Sätt dig.
-Du kan inte lämna Tolstoj. -Det gör jag inte.
När jag läste hans "En bekännelse" blev jag berörd, Valja.
När han sökte efter frihet.
Frihet från vrede, frihet från alla band-
-frihet från kyrkans vidskepliga struntprat.
Jag blev så gripen.
Och det var det jag trodde det skulle handla om.
Är det inte vad det handlar om?
Frihet och kärlek?
De blandar ihop allt.
Följ med mig.
Snälla?
Jag kan inte.
Jag går till mitt rum.
Masja.
Masja, snälla. Jag kan inte.
Jag behöver dig.
Jag vet det.
Jag vet.
D-U, D-U...
D-U.
Vad var det? Jag minns inte.
Var det din...
Nej, nej. Vila dig nu.
Vila nu.
Är allt klart?
-God eftermiddag, Lev Nikolajevitj. -Är det?
Kom ihåg att det här garanterar att era verk kommer-
-att leva vidare i allmänhetens ägo.
Storartat.
Era verk är det ryska folkets födslorätt.
Och nu kommer de att äga dem för alltid.
-Ja? -Jag behöver en penna.
Givetvis.
-Jag... -Vad är det?
-Jag har visst ingen penna. -Ni är ju sekreterare.
Det är han också, fråga honom.
Valentin Fedorovitj, har ni en penna?
Jag...
Ja.
Ja, jag har en penna.
Mår ni bra?
Jag är en konspiratör. Ingenting mer.
Lev Nikolajevitj, får jag ställa en fråga som inte har med ert arbete att göra?
-Javisst, kära ni. -Älskar ni er hustru?
När jag uppvaktade Sofia var hon så ung och så oskuldsfull-
-att jag omöjligt kunde tro att jag skulle få henne.
Jag ville inte tala om vad jag kände-
-men samtidigt var det allt jag ville säga henne.
Så jag skrev en rad brev och bad henne dechiffrera dem.
Först trodde hon att det rörde sig om en lek eller något.
Så jag gav henne en ledtråd.
"De begynnande D-U", sa jag, "står för 'din ungdom'".
Det var allt jag sa.
Och då hände något helt mirakulöst.
Hon sa helt enkelt meningen:
"Din ungdom och din längtan efter lycka"-
-"påminner mig obarmhärtigt om min ålder"-
-"och att lyckan är ouppnåelig för mig."
Hela meningen, min mening.
Som om hon hade läst mina tankar.
I den stunden visste vi att vi alltid skulle vara tillsammans.
Och de första åren var vi...
otroligt...
fruktansvärt...
lyckliga.
Och nu detta.
Jag lämnar Teljatinki.
-Jaså? -Ja. Jag tänker åka till Moskva.
Hon lindar er runt lillfingret, min gosse.
Ni säger att rörelsen handlar om kärlek.
Det gör den. Den kärlek han lär oss.
Den kärlek som förenar hela mänskligheten.
Jag har aldrig träffat mänskligheten.
Bara män och kvinnor, med fel och brister.
Ja. Men Lev Nikolajevitj lär oss också att kärleken inte får vara enfaldig.
Den får inte vara dum.
Åk. Vi kommer att sakna er.
Vår naiva känslomänniska.
Leovotjka?
Kosjnikov vill köpa rättigheterna till dina verk efter din död.
-Då ska jag försöka dö snarast möjligt. -Var inte dum. Här, titta.
Han har erbjudit en miljon rubel.
Är du inte glad?
Jag skriver åt folket, inte åt förläggarna.
-Vart ska du? -Valentin vill träffa mig i biblioteket.
Som du vill! Låt din arma familj svälta bara!
Jag ser ingen som svälter i det här huset.
Tvärtom, jag vämjes över vårt välstånd.
Du är först till matskålen!
Det har du alltid varit.
Vad är det, min gosse?
Ni ser olycklig ut.
Vad är det ni vill berätta?
Sofia!
Vad håller du på med?
Hur kunde du göra så mot mig?
-Du är inte frisk. -Du bara sårar mig gång på gång.
Du sliter stycken av mig tills det inte finns något kvar.
Jag vet inte vem jag är längre.
Jag läste din dagbok.
-Jag vet vad du har gjort. -Som du uppför dig har jag inget val.
-Ge mig revolvern. -Snälla ni.
Ge mig revolvern.
Jag vill att ni stannar här i natt.
Javisst.
Valentin! Upp med er.
Han tänker åka.
Packa bara det nödvändigaste.
Inget som inte är absolut oumbärligt. Snälla ni, vi måste skynda oss.
-Vart ska ni ta vägen? -Vi behöver ingen plan.
En lykta. Det är väldigt mörkt i kväll. Och lavemangsattiraljerna.
Allt är klart.
-Dusjan, gick det bra? -Var snäll och kör försiktigt.
Pappa?
Han har ändrat sig. Han går in igen.
Vill ni gå in igen?
Nej.
Det här livet ligger bakom mig nu.
Hjälp mig upp.
Ge det här till Sofia.
Sköt om dig!
Gråt inte, gråt inte.
Jag låter hämta dig när jag kan.
Kör.
Har han åkt?
-För gott? -Jag tror det.
Sasja, jag vet att du vet var din far är.
Snälla, det är inte tid för några lekar nu.
Ers nåd, jag har det här till er.
Min situation här i huset har blivit outhärdlig.
Det jag gör nu har människor i alla tider gjort.
Att lämna sin världsliga tillvaro för att-
-tillbringa sina sista dagar i ro och ensamhet.
Dammen!
-Mamma! -Ers nåd!
Snälla!
Var snäll och förstå och följ inte efter mig även om du får veta var jag är.
Det skulle bara förvärra vår situation och inte få mig att ändra mitt beslut.
Mor!
Jag ber dig förlåta mig för allt jag har gjort mot dig-
-liksom jag av hela mitt hjärta förlåter dig för vad du har gjort mot mig.
Ers nåd!
Mamma!
Här!
Ivan, spring upp till huset. Hämta en läkare, fort!
Vänd på henne!
Å, tack gode Gud.
Ivan, åk till stationen. Ta reda på vilket tåg han tog.
För Guds skull...
Kom, du måste i säng.
Upp och hoppa, såja...
Tack.
Här, te.
Hon har tagit ut sig. Hon sov i nästan fyra timmar.
Det är skönt att hon kan sova. Smärtan dämpas lite.
Oväsendet dämpas lite.
Kom in.
-Ett bud, fröken. -Till mig?
Från er far.
Älskade Sajsa, jag har stannat för att vila i Sjamardino.
Jag väntar på dig här.
Var snäll och be Valentin stanna och se efter din mor.
När du kommer hit, fortsätter vi resan söderut tillsammans.
Din kärleksfulle far.
De har åkt allihop.
Jag är här.
Ni skriver till er flicka. Så underbart.
Jag är inte säker på att hon är min flicka.
Men ni tror att ni kommer att ses igen.
-Jag hoppas verkligen det. -Ja.
Ja.
-Jag vet att ni vet var han är. -Sofia Andrejevna...
Jag ber er inte att svika hans förtroende. Men ni måste åka till honom.
Jag måste få träffa honom, tala med honom.
Jag ska inte ställa till en scen, jag lovar.
Jag vill bara träffa honom.
"Tolstoj överger hemmet, vistelseort okänd.
Jasnaja Poljanas vise man tar till flykten."
Det är Tolstoj.
Jag hoppas det inte blir för mycket för honom.
-Var är vi? -Det är ingen fara. Allt är bra.
Låt mig ta temperaturen.
Seså.
Ta det försiktigt.
Vi har kommit till världens ände.
ASTAPOVO SÖDRA RYSSLAND
Det här är stationsinspektorn.
Vi får bo hos honom så länge vi vill.
-Här finns inga värdshus, så vi har tur. -Ja, verkligen.
Här får du det bra, pappa.
Vi andra letar rätt på tältsängar eller sover på stationen.
-Och sen kan vi fortsätta. -Ja.
Ja, pappa. Sen fortsätter vi.
Ursäkta mig?
Jag vill skicka ett telegram.
I Astopovo, stop.
Tolstoj sjuk, stop. Temperaturen hög.
Ni kan skicka det till grevinnan Sofia Andrejevna Tolstoja-
-Jasnaja Poljana, Tula-provinsen.
Snälla, kom hem.
Oro för Lev Nikolajevitjs hälsa har uttryckts-
-av så skilda personligheter som Henry James och Joseph Conrad-
Lev Nikolajevitjs temperatur är för närvarande 40 grader Celsius-
-140 grader Fahrenheit.
Hans blodtryck är 180 över 100.
Det bör dock tilläggas att hans uppträdande och mentala skärpa...
Bulgakov!
Var är han? Det är otroligt. Han lämnade henne faktiskt till sist.
-Han var för sjuk för att resa. -Det är en triumf för rörelsen.
Han ser så liten ut.
Pappa.
Jaså, det är ni.
Min käre vän.
Vad är det här?
Jag måste få träffa er.
Tack.
Vi har så mycket att göra.
Har ni träffat Sofia?
Jag har sett till att inte göra det.
Hon kommer.
Jag vet inte när hon kommer, men hon kommer. Det vet jag.
-Och vi ska vara redo. -Redo för vad?
Jag beklagar, men det är dags för lavemang.
Be inte om ursäkt, min vän. Era lavemang har blivit världsnyheter.
Jag måste få artikeln till London i tid.
God morgon, mina herrar.
Ni blir säkert lika lättade som jag-
-över att Lev Nikolajevitj haft en relativt lugn natt.
Hans temperatur är fortfarande 40 grader Celsius och blodtrycket är högt.
Trots detta är hans intellekt lika rörligt och oförbränneligt som alltid.
-Det är grevinnan! -Vi måste komma ihåg...
-Är hon här? Det är grevinnan. -Var är hon?
Det är grevinnan!
Ers nåd.
Hon kommer hit.
Inte innan hon svärtat ner mig inför dem.
Jag ska tala med henne.
-Jag vill träffa min make. -Ja.
-Jag ska... -Jag vill träffa honom nu!
Ers nåd!
Å, Valentin. Jag vill träffa honom, snälla ni.
Jag vet inte riktigt om det är rätt tillfälle.
Jo, det är rätt tillfälle för mig.
Det vore kanske bättre om ni väntade...
-Jag vill träffa min make. -Han är för svag.
Inte för svag för att träffa dig, eller den där...
Vill ni verkligen göra så här?
Jag är alltså den spetälska vid porten, medan han sover med Djävulen.
Tjertkov är här för att far bad honom.
-Är det sant? -Ja.
Berättade du att jag nästan drunknade?
Det behövdes inte, det stod i alla tidningar.
-Jag följer er tillbaka. -Vad sa han?
Att om du tog livet av dig, skulle han bli ledsen.
Ledsen?
Förfärligt ledsen. Men att han inte kunde ha handlat annorlunda.
Jag vill träffa honom.
-Han är min make, inte din. -Du är odräglig.
Och du är en hjärtlös satmara till dotter.
Jag har mist fem barn! Varför kunde inte ett av dem ha varit du?
Sa hon verkligen så?
Är ni färdig?
-Valentin, följer ni mig tillbaka? -Ja, naturligtvis.
Var snälla och flytta på er. Flytta på er!
-Jag har betett mig illa, inte sant? -Nej då.
Oroa er inte.
Här. Till er.
-Är det här rent? -Naturligtvis.
Dusjan, vad är det?
Hör på honom. Jag ska föreställa läkare, för Guds skull.
Sofia?
Vad är det?
Hon har kommit, inte sant?
-Hon är här. -Ni inbillar er.
Sasja!
Var är din mor?
Hon är hemma.
Om hon vill träffa mig, kan jag inte vägra.
Ja.
Tänker hon komma hit?
Jag kan inte...
Det finns inget sätt...
Inget sätt att vad då?
Jag vill skicka ett telegram till.
I Astopovo, stop.
Tolstoj sjuk, stop. Hjärtslitande, stop. Snälla, kom.
Ni kan skicka det till Masja... Maria Filipovna Melinova.
-Ni ljög för honom. -Dämpa er.
Han vill träffa henne. Ni hörde honom.
Och exakt vad tror ni att hon för med sig?
Inte vet jag. De har varit gifta i 48 år.
Jo, fåfänga, uppståndelse och oväsen.
-Hon lovade att inte ställa till... -Lovade vad?
Ni har sett henne på nära håll.
Tror ni hon kan avhålla sig från att bete sig som en toka?
De har levt ett helt liv tillsammans.
Ni är offer för hennes romantiska trams.
Och ni glömmer att hon vill förstöra hela vårt verk.
Hon har den där vidriga prästen med sig.
Håll prästen borta.
De där människorna är gamar, Valentin!
De slår ner i sista ögonblicket för att välkomna honom tillbaka till kyrkan.
Det är deras dröm- en avsvärjelse på dödsbädden.
Förstår ni vilken skada det skulle göra?
Allt han har drömt om, allt...
vi har arbetat för, skulle gå förlorat.
En enkel, ädel död är vad vi vill ha.
Det är vad han vill ha.
Nej, ni vill skapa ett helgon. Att folk ska knäböja inför en gestalt som ni skapat.
Men det vill inte han. Han har aldrig velat det, det ger honom ingen ro!
Han vill träffa henne. Låt henne komma.
Jag tänker göra allt som står i min makt för att förhindra det.
Den där gestalten som ni vill skapa... Den kommer att likna er mer än honom.
Valentin?
Det kan inte stämma. Febern har ju gått ner.
Men...
Hans puls. Ni förstår, den...
Min kära...
Ska jag hämta henne?
Han skulle ändå inte känna igen henne.
Jo.
Ta med en kappa. Det är kallt.
Ers nåd, kan ni berätta vad som händer?
Är han döende?
Är han död?
Leovotjka! Leovotjka, min älskling.
Min älskling, snälla, förlåt mig!
Jag är dum och självisk, men jag älskar dig.
Snälla du, tro mig.
Var snäll och förstå mig och...
Förlåt att jag varit så elak och hemsk!
Mor.
Behärska dig.
-Skriker jag? -Du måste behärska dig.
Ja.
Det ska jag göra.
Du kan inte tala, men jag hör dig ändå.
Älskar du mig, Leovotjka?
Jag har aldrig slutat, min lilla fågel.
Och du kommer aldrig att sluta?
Nej.
Aldrig.
Och aldrig lämna mig igen?
Nej, aldrig mer.
Bra.
Bra. Nu åker vi hem.
Första andningsuppehållet.
Andra andningsuppehållet.
Tio minuter över sex i morse...
gick en ädel själ ur tiden.
Lev Nikolajevitj Tolstoj...
Masja...
Masja.
-Jag är ledsen, men han är död. -Jag vet.
Men jag kom för din skull, Valja. Jag kom för din skull också.
-Gud vare med er, Sofia Andrejevna. -Gud välsigne er!
Vi ska be för er, Ers nåd!
1914 tillerkände den ryska senaten Sofia rättigheterna till makens alla verk.
Hon dog fem år senare i sitt älskade hem.
Vladimir Tjertkov förblev en hängiven tolstojan livet ut.
Han dog i Moskva 1936.
Valentin Bulgakov flyttade till Prag.
Han blev vida känd i Europa som författare-
-och frispråkig medlem i den pacifistiska rörelsen. Han dog 1966.